(untitled) (Књиженство, часопис за студије књижевности, рода и културе, 2024)
Овај рад бави се грађењем комплексне социолингвистичке наративне мреже значења која обухвата сложену интеракцију друштава и појединаца, локалног и глобалног, на основу дела две ауторке о личним искуствима из Првог светског рата: Добротворна мисија за Србију у Првом светском рату, писма из Америке и Канаде 1915–1920. године (1970) Јелене Лозанић-Фротингам и Пламени мач у Србији и другде (2016) Мејбел Синклер Стобарт. Ауторке представљају сопствени доживљај рата и усложњавање идентитета жене док су измештене у другу средину – Српкиња Јелена Лозанић у Сједињене Америчке Државе и Канаду, а Британка Мејбел Стобарт у Србију. Кроз социолингвистичку наративну мрежу ових дела откривамо нове позиције моћи које жене освајају активним улогама у Првом светском рату, без обзира на географску дистанцу, различитост њихових позиција, улога и окружења. Поруке хуманизма и пацифизма упућене су читаоцима оба дела, док се на конкретним примерима показује колико појединац може да постигне за заједницу активним друштвеним ангажманом. Читајући ова дела и трагајући за текстовима који су са њима повезани, и сами постајемо део исте социолингвистичке наративне мреже (Filipović 2018a: 219) као тумачи друштвених односа приказаних из партикуларних позиција ауторки.